Jag har klarat av två sidor
av mr Milton.
"Jag må visa människorna Herrens väg,
och besjunga den eviga Försynen."
Det är väldigt sant.
Vi har läst nog för i dag.
Såna högstämda tankar
kräver en paus för eftertanke.
Vi tittar på vårt projekt.
Vår samling med romantiska gåtor
börjar bli ansenlig.
Jag undrar så varför ni inte är gift.
Ni är så charmerande.
Jag har inte för avsikt att gifta mig.
Det måste vara nån med hög ställning,
och inte ens då vill jag bli frestad.
Det är så egendomligt
att höra en kvinna tala så.
Om jag var förälskad vore det skillnad-
- men jag har aldrig varit förälskad.
Det ligger inte för mig.
Jag blir nog aldrig förälskad. Och utan
kärlek vill jag inte ändra på nåt.
Jag har både pengar och sysselsättning.
Ingen gift kvinna i Hartfield
har bättre ställning än jag.
Men att bli en gammal nucka -
som miss Bates!
Hemska tanke! Om jag trodde att jag
skulle bli lika fånig som miss Bates-
- och trötta ut alla med banala saker
skulle jag gifta mig i morgon dag.
Men oroa dig inte, Harriet,
jag blir en rik gammal nucka.
Det är bara fattiga gamla fröknar
som blir till åtlöje.
Men alla ogillar inte miss Bates.
Ingen är rädd för henne,
det har sin charm.
När det gäller barn har jag många
syskonbarn som kan hålla mig sällskap.
- God dag, miss Woodhouse.
- God dag, mr Elton.
Jag har med mig månadens
tjänstgöringslista för kyrkblommorna.
Mr Woodhouse berättade att ni sätter
ihop en bok med gåtor och dikter-
- i romantisk stil.
Jag fick ett infall och skrev
det här bidraget till er samling.
Det är bara en liten dikt,
inte särskilt bra är jag rädd.
Tack.
Men vill ni inte hellre överlämna den
till miss Smith personligen?
Nej, jag är sen till ett annat möte.
Jag anförtror den åt er.
- Det är en gåta.
- Precis. En kärleksdikt.
Det var ett bidrag till samlingen,
men den handlar förstås om dig.
Det är på tiden
att han visar sina känslor.
"Den första delen är en lek så kär".
"Den andra är från havets sfär:
Det är skeppets främsta del."
"Er snabba tanke finner ordet snart."
Kära nån! Jag förstår inte.
Titta här... "Den första delen
är en lek så kär".
Vad kan det bli? Kanske "kärlek"?
"Skeppets främsta del".
"Främsta del"? Kanske "för"?
För?
Kärlek... Förkärlek! Är det rätt?
Försök igen.
Vad kan "för" och "kärlek" bli ihop?
- Nej...
- Kärleksför!
Kärleksför. Titta här och här.
Å, miss Woodhouse!
Jag kan knappt fatta det!
Det är bäst att du försöker. Jag vill
se dig i prästgården till våren.
Varför väntar du inte inomhus, far?
De skulle starta i god tid. Din syster
är aldrig sen. Det måste ha hänt nåt.
Nej då! Det tar tid att samla ihop fem
barn och allt bagage inför julen.
Tror du att miss Smith
håller på att bli sjuk?
Jag hörde henne nysa i hallen.
Lilla Emma kommer snart.
Vi kan inte ha huset fullt av sjukdom.
Du har väl inte bjudit hit henne
på middag deras första kväll här?
Det är illa nog att Knightley kommer.
Mr Knightley kan ha bett dem bo på
Donwell. Han har nog inte förlåtit mig.
Förlåtit dig för vad då?
- John och Bella, bums i säng.
- Kom, barn. Vi måste lyda er moster.
Lugnt och stilla.
Och kom inte för sent till middagen.
Du är blek, Henry. Ni borde inte åkt
till kusten utan varit här i höstas.
Mr Knightley... Vill ni ge mig saltet?
Om ni nödvändigtvis måste åka till
kusten i stället för att komma hit-
- borde ni valt Cromer och inte
Southend. Det är ett ohälsosamt ställe.
Förlåt.
- Dr Wingfield...
- Han är från ohälsosamma London.
Brunswick Square har huvudstadens
renaste luft enligt dr Wingfield.
- Och han rekommenderade havsluft.
- Seså, nu pratar vi inte mer om kusten.
Jag har aldrig varit där. Det gör mig
så avundsjuk att ni har varit där-
- men inte jag!
Dr Perry var en vecka i Cromer och
menar att det är den bästa badorten.
Det är 15 mil dit,
men bara 6 till Southend.
Men när det gäller hälsan anser Perry
att man inte bör åka till kusten alls.
Dr Perry borde hålla sina åsikter
för sig själv. Vad angår det honom-
- vart vi åker?
Om dr Perry kan tala om hur man forslar
fru och fem barn 20 mil-
- utan att det kostar mer
eller är mer ansträngande än 6 mil...
Minns du den nya vägen till Highbury?
Den går mycket närmare förbi Randalls.
Vi kan gå dit i morgon
och besöka mrs Weston.
Vi träffar aldrig miss Taylor numera.
Far, det är bara en dag som vi inte
har träffat dem sen de gifte sig!
Om vi ändå kunde lösa våra gräl
lika bra som vår familjs dispyter.
- Då kunde vi vara vänner igen.
- Om du bara var förnuftig med andra...
...och inte följde dina infall
skulle vi aldrig vara oense.
Naturligtvis...
För jag har ju alltid fel.
Jag var dig klart överlägsen i många år
när du var i lilla Emmas ålder.
Ni var mig säkert långt överlägsen
i omdöme också.
Men vi har blivit mer lika
i vårt omdöme med årens gång.
Jag har fördelen att inte vara en
vacker kvinna och ett bortskämt barn.
Seså, låt oss vara vänner.
Så pratar vi inte mer om det.
Säg till din moster
att inte riva upp gammal osämja.
Så sant, lilla vän. Väx upp och bli
en mycket bättre kvinna än din moster.
Bli oändligt mycket klokare
och inte så egenkär.
Men jag måste fråga en sak till.
När det gäller goda avsikter
hade vi båda rätt.
Jag beklagar inte
att Harriet lydde mitt råd-
- men säg att mr Martin inte
är bittert besviken.
Det kan jag tyvärr inte göra.
Jag har aldrig sett en man
mer besviken.
Undrar om vi hinner sy upp
en ny klänning till Westons julfest?
Du måste se sedesam ut,
men samtidigt förförisk.
Kära nån...
Du kan absolut inte gå dit
och se ut så. Mr Elton får vänta.
Misströsta inte.
Du kanske inte kan gå på middagen-
- men vi kan fortfarande
sätta mr Eltons känslor på prov.
God morgon, mr Elton.
God morgon, miss Woodhouse.
- Mr Knightley.
Harriet är tyvärr sängliggande
med en förkylning.
Det var tråkigt att höra.
Men er släkt verkar välmående.
Vad sa ni om mina barn?
Varför anser sig alla män ha rätt
att kommentera min familj?
Jag lyckönskade bara miss Woodhouse
till en så fin samling systersöner.
Mycket fin.
- Ska ni till Westons i morgon kväll?
- Ja, till och med far.
Men ni vill väl inte gå
när Harriet är sjuk?
Jag ser väldigt mycket fram emot det!
Men jag har inte råd med nån droska-
- och om det skulle snöa...
Vi tar två droskor för säkerhets skull.
Ni kan åka med oss.
Det var väldigt generöst av er. Adjö.
Skynda på, vi vill inte bli sena.
- Det blir absolut snö.
- Låt oss vara optimistiska.
Far har aldrig varit så ivrig
att gå på middag.
Om du inte hade erbjudit mr Elton
skjuts hade det gått fortare.
Du är ju så uppmuntrande mot honom.
Jag? Uppmuntrande? Så befängt.
Ja - du. Han söker hela tiden
din uppmärksamhet.
Var inte dum! Min uppmärksamhet?
Han är intresserad av Harriet Smith.
- Jag misstar mig aldrig.
- Mr Elton och jag är bara goda vänner.
Det är bara en iakttagelse. Du borde
anpassa ditt uppträdande efter den.
Vi är framme vid prästgården.
God afton, allesammans.
Vilken utmärkt idé!
Att använda fårskinn i droskor på
vintern. Så varmt och skönt vi har det.
Jag fick veta att Harriet
har blivit sämre.
Jag vet inte när
jag har sett fram emot en kväll mer!
Jag vet att det blir snö.
Vilket vansinne! Här sitter vi,
mer tunnklädda än vanligt-
- och åker frivilligt,
tvärtemot naturen-
- för att tillbringa fem tråkiga timmar
utan att säga eller höra nåt nytt!
Kan ni inte anlända på ett anständigt
sätt? Varför tog ni inte en droska?
Det var onödigt. Jag hade tänkt gå,
men Bessie behövde komma ut.
En gentleman anländer i vagn. Till och
med köpmansparet Coles tar droska!
- Kommer Coles?
- Nej! Jag skäms för att gå in med er.
Var inte löjlig!
Du behöver inte gå in med mig.
Mr Elton väntar på dig, titta.
- En gentleman...
- Jag vill kunna ge mig av...
...utan att skicka efter hästar
i förväg.
Jag vill kunna storma ut i världen när
jag vill och bege mig hem när jag vill.
Försiktigt! Ni får inte skrynkla
miss Woodhouse cape.
Mr Weston! Har ni hört nåt
från Frank? Kommer han i kväll?
Min son...
...tycker om att resa, precis som jag.
Häromdan...
Tror ni att er far sitter bra
i fåtöljen?
Det tror jag säkert.
Westons har säkert tänkt ut
en bra placering åt honom.
Ni kanske skulle fråga honom.
Han reser mycket. Frank är
ganska impulsiv, som sin far.
Han störtar alltid iväg
på sin svarta hingst så fort han kan.
Häromdan var han på väg hit
och hade kommit till Burford...
...och vad tror ni hände då?
Miss Woodhouse...
Låt mig hämta nåt att dricka åt er.
Om ni vill sitta här.
Nej tack. Jag vill inte ha nåt just nu.
Så därför kom han aldrig. Ursäkta mig,
jag måste se hur det går med maten.
Mrs Knightley.
Är det inte underbart?
Mr Elton, ni sitter här.
Isabella sitter bredvid mr Elton.
Miss Woodhouse...
Emma, kära vän. Du sitter bredvid oss.
Det är bara två personer som fattas.
Din lilla miss Smith och min son Frank.
Du känner dig väl inte förolämpad,
min vän? En dag ska ni två träffas.
Det var så synd. Hörde du det, Emma?
Frank sadlade sin svarta häst
för att rida till Highbury-
- men fick ett brev på droskstationen
där det stod att mostern blivit sjuk-
- så han var tvungen att vända om.
Oroa er inte för mig.
Jag har väntat på honom i 20 år-
- så några veckor till kan jag uthärda.
Att ge sig av så impulsivt
och riskera mosterns ogillande-
- för att glädja sin far
visar på tåga och ett ädelt sinne-
- en romantisk läggning
och ett gott hjärta.
Det är hästen jag tycker synd om.
Mina förväntningar inför mötet
med honom blir bara högre.
Alla kvinnor tycker om hjältemodiga,
gentlemannamässiga impulser.
Gentlemän åker väl alltid vagn?
Jag tycker synd om Frank Churchill.
Mostern lyckas alltid hindra honom
från att träffa andra människor.
- Hon styr honom som en hund i koppel.
- Gäller det miss Smiths förkylning?
- Vi är alla medvetna om faran.
- Vi är alla bekymrade.
Ni kanske vill ge er av
och ta reda på hur hon mår?
Ni har väl varnat miss Woodhouse för-
- att ens närma sig Goddards när det
finns risk att dra på sig en infektion?
Miss Woodhouse hälsa är viktigast
av allt. Så bekymrad för andra!
Men sköter hon om sig själv?
Är det rätt, mrs Weston?
- Har jag inte rätt att klaga?
- Jag visste det!
Det snöar - kraftigt. Det var modigt av
er att ge er ut, men nu blir det svårt.
Jag såg några flingor förut men jag
ville inget säga. Vi hade så trevligt.
- Jag kan inte stanna.
- Vi måste genast åka.
Kan jag hjälpa till?
- Fastnar vi i ett dike kan jag gå.
- Inte i de skorna.
Ni får bo här. Vi har gott om plats.
Ni kan stanna hela julen om ni vill.
- Jag kan inte stanna.
- Vi har tyvärr bara två gästrum.
Jag pratar med mr Knightley.
Jag var nere vid Highbury-vägen.
Det är inte mer än en halv tum snö.
Det är ingen risk att vi blir insnöade!
Din far blir orolig. Ska ni inte åka?
Ska jag ringa på droskorna?
Det har varit en underbar kväll!
Väldigt roligt att se er.
Lycklig resa hem, och god jul!
John! Det här är vår vagn.
Du klarar väl dig? Jag lugnar din far,
så kan mr Elton eskortera dig.
John!
Ta det.
Er droska...
Där är du, John.
Så klart de lyser.
Vilken tur att vi blev ensamma.
Det...måste stå skrivet i stjärnorna.
Miss Woodhouse...
Gör mig till världens lyckligaste man.
Jag dyrkar er!
Det vet ni. Jag dör om ni säger nej.
Sluta genast, mr Elton!
Ni har tydligen druckit.
Glöm inte era känslor för miss Smith.
- Vad menar ni?
- Er uppvaktning av miss Smith!
Och nu förklarar ni mig er kärlek,
vilken nyckfullhet!
Jag har aldrig brytt mig om miss Smith
som nåt annat än er vän.
Jag bryr mig inte ett dugg om henne!
Allt jag har gjort de senaste veckorna-
- är för att visa
min djupa tillbedjan av er.
Det måste väl ha varit uppenbart?
Förlåt att jag är en sån novis-
- när det gäller kärlek. Ni låtsas
förstås avvisa mig första gången...
Släpp min hand och sätt er där borta!
Menar ni alltså att ni...
aldrig har föredragit miss Smith?
Aldrig! Miss Smith är en bra flicka,
och det finns säkert nån-
- som kan överse med...omständigheterna
kring hennes födelse.
Men jag anser inte att jag
behöver sänka mig till hennes nivå.
Nej, mina förhoppningar gällde er-
- med tanke på den uppmuntran jag fick.
Ni misstar er. Jag såg er bara
som min väns tillbedjare.
Jag har aldrig uppmuntrat er.
Jag har inga tankar på giftermål -
för närvarande.
Det är ditt fel, Emma.
Beundrade han verkligen min talang,
och inte Harriets figur?
Elton är förspilld möda. Han vet sitt
värde och säljer sig inte billigt.
Hur kunde jag vara så dum?
Hur ska jag kunna berätta det
för Harriet?
Henry... Ducka!
- Så brukade vi leka. Minns du?
- Ja, vi begravde den stackars nymfen.
Ska vi visa dem hur man gör?
Emma brukade vara bäst på det.
Var är hon?
Lägg ifrån dig den.
- Kasta, då!
- Fullträff! Rakt på hatten!
Ett väldigt underligt brev från
mr Elton. Han kan inte besöka mig.
Han skriver inget om dig, Emma.
Jag minns inte
att jag bjudit hem honom till jul.
När snön är borta
ska han åka till Bath.
Hans vänner vill absolut träffa honom.
Din tur.
Kom in.
Miss Woodhouse! Så vänligt av er
att komma. Er familj är ju på besök.
Så omtänksamt av er!
Jag har en sak till er.
Det är bara en småsak.
Hur är det fatt?
Är nån sjuk?
Jag förstår.
Det är naturligt att det var er...
...som han föredrog.
Jag hade aldrig kunnat
göra mig förtjänt av honom.
Det är bara för att ni är en så god vän
som ni trodde det möjligt.
Allt är mitt fel.
Jag ångrar bittert
den smärta jag har orsakat.
Nej, anklaga inte er själv.
Ni menade bara väl-
- och han står så högt över mig.
Det var dumt och fåfängt av mig...
...att sikta så högt.
Det var er han friade till. Nu kanske
ni ändrar er beträffande giftermål...
Absolut inte!
I synnerhet inte på grund av nån som...
Ingen har nån skuld i det förutom jag.
Han kommer att ångra sitt beslut.
Du är en mycket bättre person
än jag nånsin kan bli.
Jag försöker glömma mr Elton.
Men han är en sån enastående man.
Dikten han skrev var så fin och ädel.
Även om den var till er. "Snabba tanke"
- naturligtvis syftade han inte på mig.
Titta, en ny skyltning.
De liknar handskarna
mr Elton hade i vintras...
...när det blev kallare ute.
Bruna med kaninpäls. Så eleganta...
Jag undrar om miss Bates är hemma.
Miss Bates, det är torsdag och ni
kan inte ha hört nåt nytt om Jane...
Men har ni några nyheter
om miss Fairfax?
Så vänligt av er, miss Woodhouse.
Det har hänt nåt ovanligt.
Så överraskade vi blev. Knappt hade
brevet kommit förrän hon själv kom.
Miss Fairfax.
Så roligt att träffa er igen.
Det här är Harriet Smith.
Slå er ner.
Jane skulle följt med Campbells
till Irland och hälsat på dottern-
- och hennes trolovade mr Dixon.
- Ni och miss Campbell är som systrar.
- O, ja. Ända sen Jane lämnade oss...
...för att bo hos kapten Campbell.
Hon är vänligheten själv-
- och elegant, även om hon inte
är lika vacker som Jane.
Förlåt mig, kära du. Men det är sant.
- Mr Dixon har visst ett fint gods?
- Ja, det är väldigt vackert.
Men Jane ville hellre komma hit.
Irland är väldigt vackert.
Mr Dixon har berättat för Jane...
Vad är det nu?
Jag ville bara påpeka
att eftersom jag är här-
- behöver du inte återge allt
i mina brev.
Här...
...du skrev om...
Jag är säker på... Här.
"På våra trevliga promenader berättar
mr Dixon med värme om sitt hem."
Campbells ville inte att dottern
skulle vara ensam med mr Dixon-
- så Jane var deras förkläde
och alltid med.
Ni måste vara glad över
att Campbells lät er fara hem.
Campbells har alltid varit kärleksfulla
och generösa mot mig.
De ville ta med henne överallt.
De var besvikna att hon inte följde
med till Galway, särskilt mr Dixon.
Mr Dixon?
Han i synnerhet, efter tjänsten
han gjorde Jane i Weymouth.
Du kanske vill glömma det,
men jag kan inte det.
Utan mr Dixon hade du varit död.
Räddade han ert liv? Så romantiskt!
Vem räddade ert liv?
- Det var inget.
- Inget, minsann!
Mr Dixon räddade hennes liv.
I Weymouth förra sommaren när Jane och
mr Dixon promenerade med ett sällskap-
- halkade Jane på en sten.
Mr Dixon ingrep
och räddade henne från en säker död.
Ända sen dess har miss Campbells
trolo vade varit vår favorit.
Det var inget, jag var aldrig i fara.
Jane avskyr pjosk, så hon förbjöd mig
att skriva och tacka honom.
- Mr Dixon tror väl att du är otacksam.
- Det skulle han aldrig tro.
Jag menar,
han skulle inte tänka på mig alls.
Varför vill inte den fantastiska
miss Fairfax erkänna-
- att mr Dixon räddade hennes liv?
Hon är ännu mer reserverad än jag
minns. Så hemlighetsfull och sluten.
Varför flyttar hon hem
till miss Bates lilla hus-
- när hon kunde åka till Irland till
mr Dixons säkert gränslöst vackra gods?
Såvida det inte finns ett annat skäl
till att hon inte kan eller vill det.
Förlåt, vad sa ni?
Ursäkta mig, sir!
- Ni verkar vilsen.
- Jag är inte vilsen.
Förlåt att jag tog er för en främling
som inte hittar här. Ni verkade...
...obeslutsam om vilken väg
ni skulle ta. Kan jag hjälpa er?
- Så ni känner till trakten?
- Ja, jag kan visa er helt rätt.
Det tror jag säkert. Men jag behöver
ingen hjälp, jag vet precis var jag är.
Tack ändå för besväret.
Hon verkar lite dämpad.
Är du säker på att hon inte är sjuk?
Nej, hon är inte sjuk.
Hon är lite olycklig.
Kära Harriet, vill du ha lite te?
Kokerskan har bakat goda kakor.
- Har ni hört nyheterna?
- Nyheter, bra. Vi behöver gaskas upp.
Jag ville bara säga att jag är glad
att du besökte Jane Fairfax.
- Det var anständigt av dig.
- Det är knappast nyheter.
Tack för fläskköttet, miss Woodhouse.
Har ni hört nyheten?
Mr Elton ska gifta sig.
En sån känslig flicka!
Vi är alla så glada för hans skull.
Han har varit i Bath i fyra veckor och
är redan förlovad. Men kärleken...
Roligt att ni tyckte om fläskköttet.
Vi föder upp grisarna med omsorg.
Det smakade fantastiskt.
Så lättrörd... Hon gråter av glädje
för mr Eltons skull.
Mor älskar skinka. Hon heter Augusta
Hawkins och är värd 20 000 pund.
Visste ni om det, mr Knightley?
Jag brukar vara den
som får veta glada nyheter sist.
Ni då, miss Woodhouse?
Jag visste det! Jag visste att miss
Woodhouse skulle veta allt om det.
Hon som är så klok och läser människors
hjärtan. Givetvis visste hon om det!
Jag trodde att jag skulle få veta det
sist. Undrar när de ska gifta sig?
- Miss Bates menar inget illa.
- Jag vet.
Men hon träffar ofta helt rätt.
Jag trodde uppriktigt att mr Elton
var ett bra parti för Harriet.
Och jag tycker inte att hennes
förbindelse med Robert Martin är rätt.
- Jag beklagar det.
- Det är svårt att bedöma...
...hur vi ska hjälpa andra
med vår visdom och insikt.
Ja, jag vet.
Du hade rätt och jag hade fel - delvis.
Nästa gång, om det blir nån,
ska jag sköta det bättre.
Har du berättat nyheten?
Frank kommer hem i morgon.
Är ni säker? Jag började undra om han
existerar eftersom han aldrig kommer.
Varför tror alla att Frank inte kommer?
Jag tror inte att han njuter av
att grusa mina förhoppningar.
Saken är den,
att jag är så ivrig att träffa honom-
- att jag inte kan dölja min besvikelse-
- när hans plikt gentemot mostern
kräver att han stannar hos henne.
Det är er förtjänst att han är
så känslig och gentlemannalik.
Det är inget man kan lära sig. Sitt
goda uppförande har han ärvt av er.
Jag slår vad med dig.
Jag ska ta med mig Frank till Hartfield
i morgon klockan fyra prick.
Då får du själv se, en gång för alla,
att han verkligen existerar.
Där är du, Emma.
Får jag presentera min son,
mr Frank Churchill?
Äntligen är ni här. Det känns nästan
som om vi redan har träffats.
Ja... Det var så märkligt. När jag väl
fick möjlighet att komma hit-
- flög jag hit som pilen från en båge.
Tack, miss Woodhouse.
Jag har ofta velat besöka min far-
- men mitt samvete har fått mig
att återvända till min sjuka moster.
Förra veckan var jag nästan framme
när jag insåg att ett kort besök-
- skulle såra den nya mrs Weston mer
än inget besök alls.
- Och jag vill absolut inte såra honom.
- Inte jag heller.
Ni är ett vackert par. Jag lovade Frank
att du skulle visa honom Highbury.
Det vore strålande. Jag känner inte
till Highbury väl och känner ingen-
- förutom min käre far.
Men det är en familj jag måste besöka.
- Miss...Banes?
- Miss Bates?
- Du milde, varför?
- Jag träffade hennes niece i Weymouth.
Ja. Jag sa till Frank att han hade
träffat Jane bland jämbördiga-
- men att familjen här har det sämre
ställt och att han måste visa respekt.
Weymouth?
Då känner ni Campbells?
Såg ni incidenten?
Mr Dixon räddade väl livet
på Jane Fairfax?
Ja, det var det stora samtalsämnet.
- Hon sa att det inte var nåt.
- Jaså? Han handlade väldigt snabbt.
Han stod förstås väldigt nära henne.
- Har ni varit i Weymouth?
- Nej.
Jag har aldrig varit utanför Highbury.
Men ni är så belevad och världsvan.
Jag var säker på att ni hade det.
Highbury har allt jag behöver.
Jag vill aldrig resa nånstans.
- Emma behöver inte resa nånstans.
- Så sant, sir.
Mrs Weston. - Miss Woodhouse.
Nu har jag besökt miss Bates.
Jag blev kvar där, hon pratade på.
Jag var där i en trekvart,
innan jag såg er och flydde.
- Hurdan var miss Fairfax?
- Hon såg sjuk ut. Och så reserverad!
Ni känner väl till hennes situation?
Om hon blir tvungen att lämna Campbells
måste hon söka tjänst som guvernant.
Förlåt mig, nu skvallrar jag.
Hela min uppväxt har jag hört
hennes dygder lovprisas.
Vi är varandras motsatser -
hon är så reserverad.
Det är ingen tilldragande egenskap. Man
kan aldrig älska en reserverad person.
Ni tycker väl lika mycket om
min fars nya fru som jag?
Jag hade väntat mig en omdömesgill
kvinna, men inte nån så ung och vacker.
Det är ett ämne
jag kan tala om i timmar.
- Har det kommit nån post?
- Inte nu på morgonen. Hur så?
Jag bara undrade.
Mr Churchill berättade att Coles
ska fira renoveringen med en fest.
- Han övertalade dem att ha musik.
- Än sen?
Du skulle aldrig tacka ja
till en inbjudan från Coles.
Coles är köpmän
och av låg härkomst.
- Jag skulle aldrig tacka ja.
- Vad är då problemet?
Jag förstår. Du är inte inbjuden.
Coles skulle aldrig bjuda oss, er,
eller Westons. Vi står över dem.
Jag har fått en inbjudan.
Det har säkert Westons också.
Den fantastiske mr Churchill
planerade ju det hela.
- Det är väldigt oartigt av Coles.
- Du sa ju nyss att du står över dem.
Men du vill kunna avvisa dem
som du brukar?
Det förvånar mig att du är inne i dag.
Du är alltid ute numer när jag kommer.
Alltid tillsammans
med "den förlorade sonen".
Mr Knightley...
Det klär er inte att vara sarkastisk.
Jag tycker om Frank Churchills sällskap
vilket alla utom de trumpnaste gör.
- Men han är borta under förmiddagen.
- Trots att han inte varit här på 20 år?
Han hade ett viktigt ärende.
Han är i London för att klippa håret.
Klippa håret?
Det är förstås viktiga saker.
Det är en inbjudan från Coles.
De ville inte be oss innan de skaffat
en skärm för elden för fars skull.
Så omtänksamma är de.
Men du måste genast tacka nej.
Vad väntar du på?
Tja... Eftersom så många
av mina vänner är där-
- och eftersom mr Churchill
ordnar musiken...
Du har glömt dina fördomar mot Coles.
De är väldigt hövliga, och jag är inte
så stolt att jag inte kan ändra mig.
Och ni är inte så stolt
att ni inte kan lyda mitt råd.
Droskan - äntligen anländer ni
som en gentleman.
- Jag gör gärna entré med er.
- Dumma flicka!
Miss Woodhouse! Vi behöver hjälp
som bara ni kan bidra med.
Flott frisyr.
Men jag förstår inte varför
han måste åka till London för det.
Det var så märkvärdigt!
När jag besökte miss Bates...
...fick jag se ett enormt piano
som skulle till Jane Fairfax.
Det var elegant, men väldigt stort.
Jane visste inte vem
som hade skickat den fina gåvan.
Vem kan ha skickat det?
Det måste vara överste Campbell.
Men han skrev nyligen utan
att nämna gåvan. Det är ett mysterium.
Ursäkta mig.
- Varför ler ni?
Jag är glad att överste Campbell har
skickat en så dyrbar gåva till Jane.
Ni ser skeptisk ut.
Har ni nån annan givare i åtanke?
Jag minns att mr Dixon ansåg
miss Fairfax oöverträffad på piano.
Verkligen? Hur tog miss Campbell det?
Stackars miss Campbell!
Tänk att alltid ha nån med sig som
gör allt mycket bättre än man själv.
Det måste vara överste Campbell.
Varför skulle han hålla det hemligt
och riskera hennes rykte?
En gentleman skulle aldrig riskera
en dams rykte.
Såvida han inte
är hett förälskad, förstås.
Miss Woodhouse!
Vill ni göra oss äran att spela?
Miss Fairfax, vill ni inte hedra oss
med ett kort stycke? Jag insisterar.
Hon spelar så mycket bättre än jag.
Säg mig... Kan du gissa hur miss Bates
och Jane Fairfax kom hit?
De promenerade väl?
Det slog mig att Jane inte mår bra,
så jag erbjöd henne vår droska.
Hon tackade, men sa att mr Knightley
hade skickat sin vagn till dem-
- och skulle ge dem skjuts hem.
- Han åkte droska bara för deras skull.
- Det är typiskt honom.
Han har inte sagt ett ord
om det till mig.
Mitt herrskap, jag har övertalat miss
Fairfax att spela tre ballader för oss.
- Bara en, mr Churchill.
- Hon kan inte spela alla tre.
Hon tröttar ut sig.
Jag har funderat på
om vår mr Knightley-
- kanske äntligen
har börjat tänka på giftermål.
Nej, du misstar dig.
Mr Knightley
kommer aldrig att gifta sig.
Min lille systerson Henry
kommer att ärva Donwell.
Tänk dig miss Bates på Donwell...
...som tackar honom varje dag
för att han ville gifta sig med Jane.
Han skulle inte stå ut!
Var inte elak, Emma.
Miss Cole har också märkt ett intresse.
Hon och jag har löst gåtan med pianot.
Knightley har ofta sagt att Jane
förtjänar ett bättre instrument.
Det är rena dumheterna.
Han skulle aldrig göra nåt i hemlighet.
Han har alltid
talat väldigt väl om henne.
Och han är väldigt orolig
för hennes hälsa.
En gentleman skulle aldrig riskera
en dams rykte.
Så vida han inte
är hett förälskad, förstås...
Översättning: Malin Westhall
www.undertext.se